Изглежда, тук някога е имало напреднала цивилизация, сър.
- Няма оцелели. - Нито тела.
Отчитайки прораслите, допускам, че това място
е било разрушено преди много време.
Слабите енергийни импулси определено идват от тук.
Доколкото мога да кажа - нищо опасно.
Тя е прекрасно запазена.
Това трябва да е някаква гробница или крипта.
Или научна лаборатория.
Защо смяташ така?
Защото енергийните импулси, които получавам, май идват от нея.
::СТАРГЕЙТ SG-1::: Сезон 5, Епизод 19
Това е полковник О'Нийл, сър.
- Генерале. - Полковник. Какво имате да докладвате?
Да, потвърждаваме първоначалния доклад на МАЛП.
Мястото е доста препечено.
Както и да е. Картър намери нещо.
- Ще се погрижиш ли да го обясниш това? - Тя смята, че това е робот, сър.
Сър, сигурна съм, че това е някаква форма на изкуствен живот,
но не мога да бъда сигурна за нищо повече, имайки предвид условията.
Искам разрешение да го донесем в SGC за по-нататъшно изследване.
Можеш ли да ме увериш, че ще бъде безопасно?
Изглежда, не е активно, сър. Получавам само много слаби енергийни импулси.
Вярвам, че ще можем да го изолираме безопасно за базата.
Определено си струва проучването.
Това също така може да е последната останка от цивилизацията,
а също и ключът към разбирането какво точно се е случило тук, сър.
- Много добре. Донесете го. - Благодаря.
- Край, сър.
ЗАПЛАХА Сезон 5, Епизод 19
- Хей, Джанет. - Хей. Как е новата ти играчка?
Изумителна. Тя е по-напреднала от всеки андроид, който досега сме срещали.
Виж това.
Някакъв вид нанотехнология?
Изглежда, това е някакъв самоподдържащ се механизъм.
Да, но те не са активни.
Изглежда, се деактивират, когато се отделят от... нея.
Според данните от сканирането захранващата система е разположена тук.
Това прилича на механизъм за достъп до нея, но отвън.
Тъкмо щях да го пробвам.
Уау.
Гръцкият, румънският, вавилонският език
имат думи за синтетични същества с човешко поведение
много преди думите "робот" и "андроид" да са били споменати.
Да. И?
И явно в природата ни е заложено да търсим безсмъртие
чрез създаване на съд за нашето съзнание.
Съдове?
Полковник О'Нийл, д-р Джаксън.
Ние с майор Картър обсъждаме дали да активираме робота или не.
Можете ли?
Мисля, че намерих начин да презаредя главната батерия.
Преди това то е оперирало с под 1% от капацитета си.
Надявам се, че това е било достатъчно да поддържа паметта,
ако допуснем, че има такава, разбира се.
Разбира се. Още веднъж, защо искаш да направиш това?
Сър, това е една невероятно напреднала технология.
Ако ми дадете достатъчно време, мога да проуча как работят нейните системи.
Невронните системи изглеждат толкова комплексни, колкото човешки мозък.
И?
И, надявам се, че роботът ще бъде в състояние
да ми помогне да разбера... него самия, сър.
И сега какво?
Не знам. Захранващата клетка би трябвало да е напълно заредена.
Доколкото мога да кажа, тук няма "вкл." превключвател.
Възможно е енергията да е била прекъсната за прекалено дълго време.
Защо не я целунеш?
- Има пулс. - То има сърцебиене?
То има сърце?
Проектирано е да създаде много реалистична илюзия за човечност.
Къде съм?
Ти си в специална сграда на планетата Земя. Моето име е Даниел Джаксън.
Това са майор Саманта Картър и Джак О'Нийл.
Здравейте.
Казвам се Рийс.
- Къде е баща ми? - Не сме сигурни.
Нека да ти обясня.
- Не ме наранявайте. - Никой не иска да те нарани.
- Как съм попаднала тук? - Ъ...
Намерихме те на твоята планета и те донесохме през Старгейт.
- Какво е това? - Имаше такова на твоята планета.
Може да бъде използвано за пътуване на големи разстояния.
По-късно можем да ти разкажем повече за него.
Защо сте ме донесли тук?
Предполагам, че няма лесен начин, по който да ти го кажем това,
но цивилизацията на твоята планета е била разрушена.
- Как? - Не знаем.
Надявахме се, че ти ще можеш да ни кажеш.
Аз, ъ...
- Аз спях. - Да, ние така те намерихме.
А баща ми?
Е, доколкото можем да кажем, ти си единствената оцеляла.
Не знаеш нищо за това какво се е случило?
Баща ми знаеше, че идва опасност. Той ми каза да отида да спя.
Каза, че ще ме събуди, когато опасността отмине.
Съжаляваме.
Какво искате?
Е, искаме да разберем.
- Какво? - Твоята планета и нейната история...
- Теб. - Какво за мен?
Ами аз наистина бих искала да разбера повече за това как работиш.
За твоите системи, как функционират.
- Аз съм като вас. - Ъ, не съвсем.
Поне доколкото мога да кажа.
- С какво сме различни? - Сам, може ли... може ли за малко?
Да.
Ние просто ще излезем за малко. Нали става?
Веднага ще се върнем.
Извинете ме.
Не мисля, че тя знае, че е робот.
Как е възможно?
Когато вашите съзнания бяха копирани в роботи, вие не разбрахте веднага.
Какво предлагаш?
Не бива да разбунваме реалността на нейното съществуване,
веднага след като сме й казали, че планетата й е била унищожена.
Защо?
Това е машина.
Тя току-що разбра, че баща й е мъртъв.
- Това е машина. - Той е прав.
Не изглежда някога да е имала истински баща.
Може би не.
Може би това е нейният създател. Или може би ние разговаряме
със съзнанието на човешко същество, което някога е имало баща.
Трябва да внимаваме, когато решаваме какво е и какво не е форма на живот.
Съгласна съм.
Единственото, което казвам, е че ако тя не знае какво е то, има право да знае.
Добре. Може би трябва да изчакаме.
Искам да кажа, че тя изглежда доста разстроена.
За машина.
Не знаем какъв психологически ефект ще има това.
Психологически?
Дали нейното поведение е резултат от високотехнологично програмиране или не,
най-добрият начин да я разберем и това, което тя знае, е да се държим с нея
както тя иска, поне засега.
Няма да боли.
- Няма никакъв смисъл. - Коя част?
Защо някой ще разруши цяла цивилизация,
но ще остави едно непокътнато късче от невероятно напреднала технология?
Не е ли това, което се опитваме да разберем?
Това, което се опитвам да кажа, е че може на планетата да има нещо,
което сме пропуснали.
Ще се върна там.
Цялата ви планета ли изглежда така?
Не, тя е много различна.
На какво прилича?
Има много различни климати, различни повърхности,
големи океани и широк спектър от цивилизации.
И всяка е дом за много различни хора.
- Звучи прекрасно. - Повечето е.
Може ли да разгледам?
Скоро.
Защо не сега?
Ами защото имаме доста да си поприказваме, Рийс.
Знам. Но, знаеш ли, говорим си от толкова много време.
Знам, но ти трябва да знаеш много повече от това, което вече сме говорили.
Знам много.
Какво можеш да ми кажеш за опасността, дошла на твоята планета?
Е, това може да се окаже колосално губене на време.
- Вие, момчета, намерихте ли нещо? - Само много останки.
Мисля, че нашата работа тук свърши.
Ти каза да търсим нехарактерни неща
за местната технология, нали?
Никога не бих казал подобно нещо, майоре.
Правилно.
Майор Картър каза да не игнорираме нищо, колкото и незначително да изглежда.
- Какво имате? - Сигурен съм, че не е нещо особено,
но намерихме купчина от тези.
Никога преди не съм виждал нищо, което да прилича на тях.
Вие знаете какво са те?
О, да.
Няма енергийни сигнали. Бих казала, че тези късчета са мъртви.
Възможно е да са на планетата от тогава, откакто е била разрушена.
Репликаторите ли са били причината за разрушението?
Това е първото доказателство за репликаторите в тази галактика.
Това трябва да е било преди много време.
Нещо не пасва. Знаем, че репликаторите преследват напреднали технологии.
Защо ще изядат всичко на планетата и ще оставят единствено Рийс?
Възможно е да има някакъв защитен механизъм.
Тя е спяла.
Възможно е да е излъчвала някакъв сигнал или честота, която ги е отблъснала,
може би даже не по проект, а по случайност.
Спрей за буболечки?
Рийс може да бъде ключът, който да ни помогне в борбата с репликаторите.
Да, може би, но все още сме далеч от това да го твърдим със сигурност.
- Д-р Джаксън, какво научихте? - Ами всъщност не много, сър.
Тя трудно се съсредоточава в разговора, нейното съзнание броди.
Изглежда така, все едно има съзнанието на дете.
Какво?
Не съм сигурен, но тя може би не ми казва всичко, което знае.
- Мислиш, че крие нещо? - Имам такова чувство.
Защо някой ще създаде робот със съзнание на малко дете?
Е, както предположи Даниел, може да е прехвърлено съзнание,
или е възможно създателят й да е смятал да я направи възрастна,
но да е сбъркал програмата.
Но ако тя крие нещо,
трябва да действаме внимателно с по-нататъшните взаимоотношения.
Сър, мисля, че е време да кажем на Рийс истината.
Даниел, възможно е ако я изправим пред факта, че е изкуствена форма на живот,
това да промени всички предишни програм- ни приоритети, към които тя се придържа.
- Толкова се радвам, че си тук. - Какво е това?
О, аз го направих. Харесва ли ти?
Много е хубаво. Как го направи?
Толкова съм уморена от тази стая, Даниел. Може ли да изляза?
Седни за минута, Рийс. Трябва да поприказваме.
- Не. - Ще отнеме само минутка. Седни.
Не искам да приказвам повече.
Искам да се забавлявам! Никога ли не се забавлявате?
Не толкова, колкото бих искал. Това е много важно. Седни!
- После ще се забавляваме, нали? - Да.
- Обещаваш ли? - Да.
Добре, ъ...
Рийс, знаеш, че има различни видове хора, нали?
Разбира се.
Всъщност, има много различни типове живот.
Това е скучно.
Започвам да се идентифицирам с това момиче все повече и повече.
Рийс, знам че си мислиш, че сме еднакви, но не сме.
Баща ми винаги казваше, че съм специална.
Да, ти си много специална.
Но въпреки факта, че ти и аз изглеждаме еднакво, ние сме различни.
- Това е очевидно. - Имам предвид отвътре.
Как?
Ами аз съм от кръв и плът.
Ти си машина.
Много, много високотехнологична машина.
Повече от... компютър, наистина.
- Аз съм жива. - Да, така е, просто не като мен.
Въпреки, че си създадена да приличаш на човек, ти не си човек.
Не, човек съм!
Не, не си човек, Рийс, разбираш ли? Мога да ти го докажа.
Не!
Искам да изляза! Пуснете ме! Пуснете ме! Сега!
Хей, това беше добре.
Може би програмата й я предпазва от знанието, че е нещо друго, а не и човек.
Роботско отричане?
Така изглежда.
Хрумнало ли е на някой, че това нещо може да е лежало на тази планета
за... о, от доста време, и че може да е счупено?
Или може би то изобщо не е работило правилно от самото начало?
- Трябва ли да я изключим? - Не знам.
Нека питаме човека, на когото току-що му отвориха главата.
Тя не искаше да ме нарани. Не й хареса това, което казах.
Не харесвам повечето неща, които казваш.
Опитвам се да устоя на потребността си да те изтикам през стената.
Някак си Рийс е успяла да оцелее след масирана атака на репликаторите.
Трябва да можем да научим повече от нея, сър.
Най-после!
Прощаваш ли ми? Ти знаеш, че не исках да те нараня, нали?
- Знам. - Добре.
- Аз също ти прощавам. - Какво?
- За това, че ме атакува.
Не съм те атакувал, Рийс.
- Няма значение. Нека да го забравим. - Не, трябва да поговорим за това.
Не, моля те, Даниел. Толкова ми е скучно.
Просто искам да изляза от тук.
Искам да видя твоя свят.
Защо се страхувате толкова много от мен?
- Никой не се страхува от теб. - Няма да направя нищо лошо, обещавам.
Знам.
- Направих ти нещо. - Да?
Помниш ли, че каза, че ти се иска да имаш повече забавления?
Да.
Не се страхувай. Това е просто играчка.
Това стъкло е устойчиво на киселини.
Но не е било тествано срещу спрея на репликаторите.
Защо все пак пазим това нещо? Знаем какво могат да направят те.
Тя го е направила. Може да го контролира.
Да, но как го е направила?
Мисля, че имам доста добра идея.
Нанотехнология. Наноботите, които тя използва, за да се поправя,
очевидно са способни да реорганизират материята на микроскопично ниво.
Тя напълно разбира тяхната конструкция.
Тя трябва да знае как да ги победим.
- Ще ни каже ли? - Това е проблемът.
Какво?
- Тя не приказва. - Ще я накараме.
Мисля, че се е обидила, защото не оцених подаръка й.
Това е така далеч от моите знания.
Препоръчвам да се свържем с Асгардите. Може те да помогнат.
Съгласен. Ще изпратя SG-2 да се опита да осъществи контакт.
Междувременно вижте какво друго можете да научите.
Да, сър.
Рийс, трябва да поговорим.
Кажи ни какво знаеш за репликаторите.
- Репликаторите? - Да.
Така ги наричаме ние, защото това правят те.
Това е просто играчка. То няма да ви нарани.
Играчка? Там има милиони от тези неща, летящи в пространството,
разрушаващи всичко, до което се докоснат.
- Не знам какво имаш предвид. - Те са унищожили твоята планета.
И не ми казвай, че не помниш, защото мисля, че помниш.
Не, вие искате да ме унищожите.
- Спокойно. - Никой не иска да те нарани.
Кажи ни какво се е случило.
Не беше по моя вина.
Хората от моята планета бяха изплашени.
Те искаха да унищожат моите играчки. Те искаха да ме унищожат.
Те казаха, че моят баща ме е направил погрешно. Те мислеха, че съм лоша.
Какво направи?
Научих моите играчки да правят още като тях.
И аз... аз... аз ги научих да защитават себе си... и мен...
В случай, че някой някога се опита да ни унищожи.
Е, научила си ги добре.
Когато твоите играчки атакуваха твоя свят, защо не ги спря?
Опитах се, но не можах.
Те вече не ме слушаха.
Защо отиде да спиш?
Те убиха всички. Те убиха баща ми.
И след това си отидоха.
Аз бях сама. Бях тъжна.
Вие вече не ме харесвате.
Мислите, че съм лоша.
Всъщност ние искаме да ни помогнеш.
Репликаторите са проблем за много светове.
- Искаме да знаем как да ги спрем. - Искате да ги унищожите.
- Да. - Те са лоши. Те трябва да бъдат спрени.
- Вие искате да ме унищожите! - Не.
Да, искате! Смятате, че баща ми ме е създал с грешки. Вие ме мразите!
SG-2 не е успял да се свърже с Асгардите от Залата на мъдростта в Катал.
- Нищо? - Надявам се да са добре.
Би било жалко, ако Асгардите са загубили от репликаторите,
и то в момент, когато може би имаме ключа да ги спрем в нашето обкръжение.
Не бих разчитал, че малките приятелчета вече са извън.
Сър, този робот е далеч от нашите разбирания.
Може би ще можем да спрем репликаторите, но без помощта на Асгардите
не знам дали ще разберем как да използваме Рийс, за да ги победим.
- Роботът не е ли склонен да сътрудничи? - Напълно отказва да говори, сър.
Тя мисли, че не я харесваме.
Според нея нейните хора са смятали, че тя е неправилно конструирана
и са искали да елиминират нея и нейните играчки.
Което би могло да ги прави доста по-умни от нас.
Този, който е създал Рийс, е направил фатална грешка.
Той я е създал достатъчно умна, за да построи репликаторите,
но емоционално незряла.
Тя просто се защитава.
Тя е дете, което неволно е научило своите играчки
да стават разрушителни оръжия.
Може би.
Тя ни лъжеше от самото начало.
Майоре, звучи ми така, сякаш нещата са отвъд нашите умствени способности.
Докато не осъществим успешен контакт с Асгардите, нареждам да изключиш робота.
- Е, това не е на хубаво. - Направи каквото трябва.
Камерите в изолатор №1 са изключени и не мога наново да ги включа.
Разбрахме.
Камерите са изключили.
Те са тук!
- Те са живи. Идва медицински екип. - Къде е тя?
Вратата беше отворена и затворникът липсваше, когато дойдох, сър.
Репликатори.
О'Нийл към Хамънд.
Да, сър, може да имаме репликатори тук.
Предлагам да запечатаме базата и да извършим чистка.
Да, сър.
И също така имаме изчезнал робот.
Сър, трябва да я запазим цяла.
И ние я искаме цяла, ако е възможно.
Да, сър.
Как е станало това?
Стаята беше почистена от материалите,
които могат да бъдат използвани за създаване на друг репликатор.
Тя още първия път трябва да е направила достатъчно парченца за два от тях.
Там може вече да има стотици.
Те са пробили захранващата система, сър. Стартираме "заключване на компютрите".
Това ще попречи ли на репликаторите да получат достъп до набиращия компютър?
Съмнявам се, сър, но може да ни спечели малко време.
Майор Картър, сигурността на ниво 28 е пробита.
Репликаторите се насочват към контролната зала.
Разбрах.
Предлагам да се оттеглим, докато не пристигне подкрепление, сър.
Сър.
Тя е затворена в залата със Старгейта. С нея има доста репликатори.
Вероятно се опитва да се прибере у дома.
Нека да й позволим.
Сър, не можем да й позволим да си отиде.
Ще кажем на Асгардите къде е тя.
Чудя се! Ако тя смята,
че искаме да я разрушим, би могла да отиде където и да е.
Не можем да я пуснем. Тя веднъж вече е губила
контрол над репликаторите. Това може да се случи отново.
Затова ще пратим ядрена бомба след нея.
Преди това бих искал да опитам да я спра.
Как?
- Може би първо да й спечеля доверието. - И после какво?
После... после не знам. Просто ще направя така както мога.
Ако я приближиш достатъчно, може би ще успееш да откачиш захранващия чип.
А репликаторите?
Тези не са онези, с които сме свикнали.
Тя ги контролира.
Ако Даниел успее да я изключи, те може би ще спрат да действат.
Те съществуват, за да защитават Рийс.
Ако тя е елиминирана, на тях ще им липсва протокол как да действат.
Те могат да атакуват Даниел Джаксън, за да възстанови енергията на техния лидер.
Ето тук ще дойдете вие, момчета.
Склонен съм да ти дам шанс, д-р Джаксън.
Генерале, с цялото ми уважение, но според мен това е лоша идея.
Надявам се да не е, полковник.
Рийс, моля те, позволи ми да вляза. Просто искам да поговорим.
- Активирай Старгейт. - Не.
Не, не искам да си отиваш.
Вие ме мразите.
Не, не. Никой не те мрази.
Те се страхуват от мен.
- Те не те разбират, Рийс. - Никога не съм искала да нараня някого.
Знам.
- Моля те, остани. - Вече е прекалено късно.
Имам достъп до вашите компютърни системи. Ще разбера всичко сама.
Рийс, не искам да си отиваш.
Защо?
Искам да бъда твой приятел.
- Никога не съм имала приятел. - Аз ще бъда твой приятел.
Твоите играчки може да са много забавни, но... те не са хора като нас.
Те ме защитават.
Аз ще те защитавам.
- Обещаваш ли? - Обещавам.
Никой няма да те нарани.
Ела.
Да ти покажа ли моя свят?
- Наистина? - Да.
- Ах! - Ти се опитваш да ме измамиш.
- Не! - Да. Ти лъжеш.
Да лъжеш е лошо.
Никой от вас няма да ме нарани!
Даниел има проблем.
Репликаторите напуснаха залата със Старгейта. Не съм сигурен къде отиват.
Разбрано. Влизаме.
Майоре, няма да позволя на репликаторите да се измъкнат от тази база.
Трябва да активираме механизма за самоунищожение.
Репликаторите са завладели главния компютър, сър.
Трябва да прекъснем достъпа до системата и да активираме механизма локално.
Рийс, моля те изслушай ме.
Не! Накарай ги да спрат!
На три.
3, 2, 1!
Чисто.
Сър, готови сме да активираме механизма за самоунищожение.
Не мога да те чуя!
По моя команда.
3, 2, 1, завърти!
Сър, активирахме самоунищожение. Имате 5 минути. Разбрахте ли?
Разбрано!
Благодаря ти.
Сър!
- Накарай ги да спрат! - Не мога. Ти можеш.
Не. Вие ще ме убиете!
Не. Ние просто не искаме да унищожиш нашия свят, както си унищожила твоя.
- Не съм го направила! - Ти си създала репликаторите.
Ти си им казала да се репликират на всяка цена
Те са унищожили твоя свят и ти си им позволила.
Не беше по моя вина.
Трябвало е да ги спреш, преди да станат прекалено много.
Можеш да ги спреш сега, докато не си изгубила контрол над тях.
Не!
Прекратете огъня!
- Какво става? - Изглежда, не знаят какво да правят.
Рийс, баща ти те е създал погрешно!
- Не! - Да!
Ти си унищожила своя свят.
- Не исках. - Знам.
Но сега ти ще унищожиш и моя.
Не го искам.
Знам. Затова трябва да спреш сега.
Никой няма да те нарани. Може би ще успеем да те поправим.
Как?
Просто изключи играчките си. Легни да спиш. Ние ще намерим начин.
Не ти вярвам.
Полковник, мисля, че Рийс губи контрол.
Репликаторите започват да действат самостоятелно.
Ще те събудя лично, обещавам.
Аз съм твой приятел. Не искам да умреш.
Аз също не искам ти да умреш.
О'Нийл!
Какво става там?
Изглежда, че репликаторите са обезвредени.
Роботът е неутрализиран.
Прекратете саморазрушението!
Ти, глупав кучи син!
Хей, добре си дошъл.
- Не беше нужно да я застрелваш. - Ама трябваше.
Тя тъкмо ги изключваше.
Нямаше начин да знам. Нито пък ти.
Те не спряха, защото ти я застреля. Те спряха, защото тя им каза така.
Картър каза, че тя губи контрол.
Ако едно-единствено от тези проклетии
беше напуснало базата, щяхме да сме изгубени.
Ти току-що застреля единствения ни шанс да успеем някога да ги спрем.
Виж...
Съжалявам.
Но това е начинът, по който трябваше да стане, и ти го знаеш.
До всички единици: започнете чистка.
Искам всяко едно от тези проклети парченца далеч от тук.
Превод и Субтитри: Bulgaria TEXT '2002